Sovjetunionen+bryter+sammen

=Sovjetunionen bryter sammen= toc

Da 2. verdenskrig var over var det en stor utfordring for sovjetiske ledere å gjenoppbygge landet og få økonomien på fote igjen. Deg gikk bra i starten, og den økonomiske veksten i 1960-årene nådde sitt høydepunkt med et bruttonasjonalprodukt som var halvparten av det amerikanske. I 1970- årene minsket veksten og i 1980-årene stoppet den helt opp. Landet var ikke i stand til å produsere sine egne matvareprodukter, og hadde vært avhengig av import av korn til landet, siden 1960. Det ble vanskeligere og vanskeligere å få tak i matvarer og det var ikke unormalt at man måtte stå i lange køer for å få tak i mat. Det var heller ikke unormalt medforsyningsstopp. Sovjetunionen var på vei inn i en dyp økonomisk krise.

=Årsaker=

Landets råvarer begynte å bli tomme. Produktiviteten og arbeidsmoralen var på vei nedover etter 2. verdenskrig, og på grunn av en sentralisert arbeidsøkonomi, ble det produsert antall varer som de fikk beskjed om ovenfra. Dette ble en viktig grunn, i og med at folk trengte mer varer enn det som ble produsert. Femårsplanene bestemte hva det skulle satses på, varer som ble produsert og prisene på dem. Disse femårsplanene hadde gitt gode resultater når det gjaldt varer som stål og jern, men når det gjaldt moderne elektronisk utstyr og forbruksvarer ble det vanskeligere, og planen holdt ikke mål. Sovjetunionen lå langt bak andre land når det gjaldt elektronikk. Landet var forholdsvis isolert fra verdensmarkedet noe som kunne gjøre at Sovjetunionen var så tilbakeliggende. I 1980-årene var det kun 5% av bruttonasjonalproduktet (BNP) som bestod av utenrikshandel. Under den kalde krigen ønsket Sovjetunionen å holde tritt med USA for å holde seg militært og politisk likeverdig. I slutten av 1970-tallet brukte landet 25-33% av BNP til militære formål, mens USA bare brukte 6%. Dette resulterte i at Sovjetunionen ikke hadde råd til å være med i kappløpet mot USA lenger, det ble for dyrt. Ledere i landet bestemte seg for å kutte pengestøtten til militæret, for å investere i forbruksvarer som kunne dempe den sosiale og moralske krisen, som hadde oppstått i landet.

=Moralsk krise=

Da Stalin døde i 1953 tok Nikita Khrusjtsjov over. Denne nye partilederen skulle ta et oppgjør med stalinismen og lovte reformer til folket. Det ble liten forandring på det sovjetiske systemet, men de små endringene gjorde kun at befolkningen fikk litt større personlig frihet. Dette var ikke tilfredsstillende for de reformvillige, men det skremte de gamle stalinistene. Siden Stalin nå var død, var ikke partimedlemmene lenger redde for å bli drept hvis de prøvde seg på noe. Nå brukte de derfor makten sin til å utføre oppgaver med treghet og latskap for å motarbeide de nye reformforslagene. Store deler av befolkningen i sovjetunionen hadde gått bort fra arbeidet på gården, og flyttet til byen. Sovjetunionen var blitt urbanisert, og mange tok utdanning. Dette førte til et press for et større politisk og kulturelt mangfold. Styret under Leonid Bresjnev (1964-1982) var et initiativdrepende byråkrati med mye korrupsjon. Denne moralske krisen gjorde at det ble en økende barnedødelighet og en lavere levealder, helsetjenesten var blitt dårligere. Leonid Bresjnev nektet statistiske byråer i å publisere tallene om barnedødeligheter og den synkende levealderen. Slik lukket han øynene for det som skjedde. Yngre medlemmer mente at styret nå gjorde at sovjetunionen ble en dårligere og dårligere plass å bo. Mikhail Gorbatsjov kom til makten i 1985, og skulle prøve å gjøre en slutt på dette.

= Gorbatsjov og omstilling i landet =

Da Gorbatsjov kom til makten satte han i gang en reformpolitikk som skulle gjøre sovjetunionen ugjenkjennelig. Denne reformen skulle bygge på åpenhet og omstilling. Han ville endre økonomien ved å få bort sentraldirigering og korrupsjon. I tillegg til dette satte han i gang en åpen politisk debatt som skulle skape interesse for de økonomiske endringene og større oppslutning rundt kommunistpartiet.

Reformen slo dessverre feil og da sentraldirigeringen ble fjernet ble det skapt en større korrupsjon, og hyllene i butikken ble tømt på et blunk. Den politiske debatten ble også noe annet enn Gorbatsjov hadde håpet på, men de ideologiske forskjellene mellom USA og Sovjetunionen begynte å minke. Gorbatsjov forsøkte å rette på økonomien igjen, noe som gikk ut over forsvaret og de militære styrkene.

=Frigjøring i Øst-Europa=

En annen ting Gorbatsjov ville, var å bruke trykkerfrihet og politiske reformer til et forsøk på å bedre økonomien i landet. Dette gjorde at de østeuropeiske staten også fikk lov å følge samme utvikling. Med dette ble det åpnet flere dører for statene og på kort tid falt det gamle regimet o Øst-Europa sammen. I Polen ble det delvis frie valg, og det ble valgt en ikke-kommunistisk statsminister. Etter Polen var det flere og flere land som fulgte etter. Ungarn, Tsjekkoslovakia, Praha, Bulgaria og Jugoslavia fikk også sitt eget styre i 1989. Landene kom seg ut av sovjetunionen med demonstrasjoner, politikk, ikke-voldelig revolusjon, ublodig kupp og nye frie valg. Det gikk altså nokså fredelig for seg.

=Oppløsning av Sovjetunionen=

Etter at det kommunistiske styret hadde gått under, ble Sovjetunionens prestisje og makt redusert. Problemene økte og landets økonomi var et eneste kaos. I partiet forsøkte Gorbatsjov å få en lik fordeling v de som ville fortsette med reformprosessen videre, og de gamle som ville stanse prosessen. I 1991 prøvde kommunistene i partiet seg på et kupp. De ville fjerne Gorbatsjov fra makten, men ble stanset av den fremste opposisjonspolitikeren, med støtte fra folket. Kuppet førte til et politisk kaos og som følge av dette gikk sovjetstaten i oppløsning. De baltiske statene hadde allerede erklært seg som uavhengige stater, tross i at Gorbatsjov hadde prøvd å hindre dette med militære makter. Men han godtok dette nå, samtidig som en rekke andre republikker også erklærte seg selvstendige.