Gruppe+4

=**Sovjetunionen og den kalde krigen (1917-1991)**= toc Sovjetunionen var et resultet av to revolusjoner i 1917 i Russland. Det betydde slutten på Tsardømmet. Sovjet fikk sin nye leder i Lenin, som tok makten med nye kommunistiske tanker. Videre fulgte Josef Stalin som industrialiserte landet og videreførte kommunismen til nye høyder.

Etter andre verdenskrig startet en kald krig og ett våpenkappløp, som historien aldri før hadde sett maken til, mellom supermaktene USA og Sovjetunionen. Det var aldri direkte kamper mellom Sovjetunionen og USA, men landene kriget mot hverandre og den andres ideologi gjennom andre konfliktssteder i verden. Et eksempel på dette er Vietnamkrigen.



Revolusjoner i Russland
Første verdenskrig ble en katastrofe for Russland. Om lag en fjerdedel av hæren deres var drept, såret eller tatt til fange før året 1914 var ferdig. Forsynings-og transportsystemet brøt sammen. I Russland ble krigen mindre og mindre populær. Det var mangel på mat og brensel, noe som førte til protester, demonstrasjoner og hungeropptøyer.

Februarrevolusjonen
Året 1917 brøt det ut to revolusjoner i Russland. Den ene var i mars. Petrograd var stedet hvor revolusjonen startet. Denne revolusjonen kalles for Februarrevolusjonen.

Revolusjonen begynte tilfeldig og planløst. Det hadde lenge hersket uro og misnøye i det veldige riket med en isolert liten overklasse og en middelstand mye bestående av kjøpmenn, embedsfolk og industridrivende som fremdeles var en relativt liten gruppe. Det fantes to millioner industriarbeidere som hadde elendige kår. Disse var veldig mottakelige for revolusjonær propaganda.

Krigsutbruddet utløste en nasjonal bølge. I begynnelen styrket dette tsarvaldet. Samfølelsen var sterk i begynnelsen av krigen. Likevel ble det en slutt på denne patriotiske rusen. Seriene man ventet kom ikke. Russland opplevde i stedet mange nederlag. Russland som land maktet ikke de enorme oppgavene en storkrig stilte. Det var i mange byer mangel på mat og brensel. Fabrikkene fikk ikke det de trengte av råstoffer, kull og olje. Overklassen fortsatte likevel sin luksustilværelse.

8. mars 1917, på den internasjonale kvinnedagen, gikk kvinnelige tekstilarbeidere til streik. De protesterte mot den innførte brødrasjoneringen og de store køene for å få tak i mat. Mennene tok etter kvinnene. Det var ingen en enhetlig ledelse som ledet revolusjonen, det hele var mer en spontan reaksjon på hungersnøden. Dette førte på kort tid til en generalstreik. En generalstreik er en landsomfattende arbeidsnedleggelsesom omfatter alle eller flesteparten av arbeiderne i et land. Hæren og politiet holdt fremdeles regimet oppe, men ordensmakten hadde begynt å gå i oppløsning. Da militæret ble satt inn, ville de ikke skyte mot demonstrantene. De sluttet seg til opprørerne i stedet for. Nå flammet det opp overalt i byen. Politistasjoner og fengsler ble stormet. Folk forsynte seg med våpen fra arsenalene. Opprørerne gikk til angrep på politiet. Dette førte til at tsaren mistet kontrollen over byen. Revolusjonen seiret i Petrograd.

Opprøret førte til en politisk revolusjon. Tsaren var maktesløs uten støtte fra hæren, og gav etter press avkall på tronen. En provisorisk regjering utgått av nasjonalforsamlingen, tok over ledelsen i landet. Denne regjeringen ble fort upopulær. Det ble gjort forberedelser til valg av en ny nasjonalforsamling, men valget ble utsatt. Det var fremdeles kaos i byene, noe regjeringen ikke klarte å få kontroll over. Regjeringen ville fortsette krigen selv om mange vandret hjem fra fronten på samme tid.

Regjeringens makt ble heller ikke større av at soldater og arbeidere begynte å velge sovjeter, rådsforsamlinger, som skulle styre hver eneste fabrikk og MILITÆRFORLEGNING. Dette førte til at regjeringen ikke klarte å utrette noe.

Oktoberrevolusjonen
Etter februarrevolusjonen pågikk det en maktkamp mellom partiene i sovjetene. Partiet bolsjevikene var i mindretall. De økte likevel oppslutningen sin gjennom å forlange brød til bybefolkningen og jord til bøndene. De krevde også slutt på krigen umiddelbart. I tillegg fikk partiet hjerlp fra Tyskland. Partilederen Lenin hadde måttet flykte fra Russland siden 1900. Han fikk i april 1917 et tilbud fra tyske generaler der han skulle bli sendt hjem til Russland med en jernbanevogn fra Sveits. Tyskerne mente at Lenin ville ta makten fra den provisoriske regjeringen, slik at de ikke kunne fortsette krigføringen. Da han kom tilbake til Russland, begynte han å lede bolsjevikene. Han bidrog sterkt til den kommende revolusjonen. Trotskij, Lenins kampfelle, samlet sammen en ny hær som fikk navnet ”de røde garder”.

Lenin hadde viet sitt liv til revolusjonens sak, alt annet kom i annen rekke. Han var hensynsløs når det gjaldt å fremme sin sak, hans eneste målestokk var det hensiktsmessige. Han ofret menneskeliv når han fant det hensiktsmessig. Lenins styrke var at han klarte å forene motsetninger i seg: på den ene siden hadde han en klar idé, og en knallhard vilje. På den andre siden klarte han å tilpasse seg innenfor det som var gjennomførbart.

Bolsjevikene fikk stor oppslutning i Moskva og Petrograd, datidas hovedstad. Trotskij ble formann for Petrograd. Lenin forkynte til sovjetene at regjeringen måtte kastes og at de måtte fortsette revolusjonen. Bolskeviklederne, med Lenin i spissen, startet et væpnet opprør i oktober.

7. november (25. oktober etter datidas russiske kalender) samme året begynte oktoberrevolusjonen i Petrograd. Bolsjevikiske patruljer tok kontroll over jernbanestasjonene, telefon og telegraf, aviser og andre viktige stillinger. Nesten ingen skudd ble avfyrt. Den røde garde tok kontroll over byen. 8. november ble Vinterpalasset stormet. I Vinterpalasset holdt regjeringen til. De trengte inn fra flere kanter. De avvæpnet forsvarerne nesten uten å skade noen og de arresterte alle politikere de kom over. Dette styret brød dermed sammen nesten like hjelpeløst som tsarveldet. Det var mye på grunn av egen svakhet og udugelighet, mangel på vilje og plan som felte regjeringen.

Lenin begynte å fordele godseiernes og kirkens jord ut til bøndene uten erstatning. Egentlig var dette imot med retningslinjene bolsjevikene hadde skapt – all jord skulle bli statseiendom. Grunnen til at bøndene likevel fikk jord, var at han på denne måten kunne binde bøndene til revolusjonens sak. Bøndene utgjorde mesteparten av Russlands befolkning – hele 90% av befolkningen var bønder. Uten støtte fra bøndene ville ikke revolusjonen kunne gjennomføres. Det ble også valgt en ny regjering, hvor Lenin var formann. Den nye regjeringen understreket i 1917 prinsippet om folkets selvbestemmelsesrett: Hvis polakker, finner og andre ville løsrive seg fra Russland, skulle de få gjøre det.

Borgerkrig
Det var ikke så vanskelig for bolsjevikene å ta makten. Verre var det å beholde den. De møtte stor motstand fra mange hold. Mye av grunnen til at mange gjorde opprør mot det kommunistiske styret, var at de hadde slutte fred med sentralmaktene som mange mente var harde og ydmykende. Dette førte til at mange ble motstandere av styret, og borgerkrigen blusset opp igjen med stor styrke.

De høyere offiserene til tsaren samlet sammen store styrker som skulle gå mot bolsjevikene. Frankrike, USA og England støttet disse gruppene med både våpen og soldater. Det var fordi de ikke ønsket at Russland skulle trekke seg fra krigen mot Tyskland. I tillegg ville England og Frankrike knuse den verdensrevolusjonen som bolsjevikene ønsket. Den røde armé, med Trotskij i spissen, kjempet mot fienden. Både de røde og de hvite (motstanderne til bolsjevikene) øvet terror. Denne borgerkrigen pågikk i fire år, fra 1918 til 1922. Da hadde de røde seiret, selv om de i utgangspunktet var underlegne. Det kunne noen ganger se ut som om det kommunistiske styret skulle bryte sammen under borgerkrigen. Det skjedde likevel ikke, og det har flere årsaker.

Trotskij hadde klart å mobilisere en hær på hele 5 millioner mann. Det viser tydelig at bolsjevikene hadde stor oppslutning blant befolkningen. De røde hadde en fast og enhetlig ledelse. Mange av lederne, og på den røde side for øvrig, kjempet med enestående offervilje og desperat mot for revolusjonens sak. Fienden var splittet i mange små grupper, og hadde ingen konstruktiv plan. En annen grunn til at de til slutt seiret, var at de røde kontrollerte Russlands sentrum. Bøndene var redde for å miste jorden som de hadde fått etter revolusjonen.

Bolsjevikenes seier hadde kostet mye. Produksjonen holdt på å bryte sammen og sult og epidemier herjet. Lenin hadde egentlig hatt i tankene å gå langsomt og gradvis med sosialiseringen av Russland. De mildt sagt dårlige forholdene etter borgerkrigen gjorde at staten måtte ta kontroll over nesten all produksjon. Bolsjevikene skiftet navn til kommunistene i 1918.

Kommunistene begynte å ta store deler av bøndenes avlinger. I tillegg gjorde de industrien om til selskaper hvor staten kontrollerte. Her var presset på arbeiderne stort. Denne politikken ble kalt for krigskommunismen. Denne politikken skulle ikke basere seg på penger, istedenfor skulle staten rasjonere mat og lignende til hele befolkningen. Dette førte til at effektiviteten sank dramatisk. Det ble heller ikke bedre av at mange som var i lederstillinger, ikke hadde faglige forutsetninger for stillingene. Økonomien i landet var fullstendig ødelagt etter revolusjonene og borgerkrigen. Det ble produsert lite mat, og i disse årene var det også dårlige forhold for landbruk. Mellom 1920 og 1921 døde 7 millioner mennesker som følge av matmangel.

NEP
På grunn av den dårlige økonomien som gjorde seg gjeldende i denne perioden, så Lenin seg nødt til å slippe markedskreftene fri gjennom en økonomisk politikk. Denne politikken gikk under navnet NEP. Det ble i 1921 åpnet for privat jordbruk og handel. Bøndene slapp å gi fra seg produktene de laget. Pengeøkonomien ble innført, noe som gjorde at bøndene solgte produktene sine på markedet. Markedet begynte å fungerte, noe som påvirket økonomien positivt. NEP gjaldt likevel hovedsakelig produksjonen og omsetningen av forbruksvarer. Staten beholdt bankvesenet, tungindustrien, transportapparatet og utenrikshandelen. Under NEP-perioden ble det lagt vekt på å øke lese- og skrivekunnskapene til befolkningen i Sovjet.

I 1928 var produksjonsnivået på samme høyde som i 1913. Likevel ble den politiske kontrollen sterkere i bondestaten. Russland var en ettpartistat, og partiet ble preget av militæret. Det var ledelsen som pekte ut tillitsmenn, ikke alle de som var medlem av partiet. I 1922 endret Russland og landene de kontrollerte, navn til //Unionen av sosialistiske sovjetrepublikker.// Meningen var at alle republikkene skulle ha like rettigheter. De skulle være selvstendige, og selvbestemmelsesretten var gjeldene. Disse prinsippene var ikke gjeldende i praksis. Unionen var kontrollert under streng disiplin av ett parti – kommunistpartiet. Lenin sa selv: ”Under en retrett må disiplinen være hundre ganger så stram som under en offensiv.

Under denne perioden endret Sovjet sin syn på og forhold til utenverdenen. De forstod at en verdensrevolusjon basert på kommunismen ikke var mulig. Det førte til at de i disse årene konsentrerte seg først og fremst om arbeidet på sin egen jord. Det ble lagt vekt på å bygge opp Russland til et moderne, industrialisert stat.

Lenin døde i 1924 – før økonomien hadde bedret seg nevneverdig. Den naturlige etterfølgeren var Trotskij, mye på grunn av at han ble sett på som leder av Den røde armé. Likevel ble det gjort motstand mot at han skulle lede partiet. Josef Stalin, generalsekretæren i partiet, organiserte motstanden. Gjennom stillingen sin klarte han få med andre toppledere i partiet på å avsette Trotskij som forsvarsminister. Det lederne innenfor partiet ikke visste, var at Stalin kom til å bli farlig også for dem. Trotskij ble ekskludert fra partiet, og senere ble han landsforvist. Stalin mente at kommunistene skulle styrke sin posisjon i ett land, Sovjet. Gjennom å bygge en sterk industristat, skulle de nå dette målet.

Det ble i 1928 satt i gang en femårsplan i Sovjet. Denne planen hadde som hensikt å presse penger fra jordbruket til å bygge opp industrien. Jordbruket måtte forandres kraftig fra slik det var under NEP. Femårsplanen hadde som forutsetning at staten kontrollerte næringslivet.

Tvangskollektiviseringen i Sovjet begynner
Stalin ville bygge opp Sovjet til å bli en mektig industristat, og var overbevist om at å styrke sosialismen i ett land ville føre til dette. Han erklærte i 1931 at: ”Vi ligger femti eller hundre år etter de utviklede landene. Vi må innhente dette forspranget på ti år. Enten greier vi det, eller vi går under.” Stalin ville bruke jordbruket for å skaffe penger som kunne finansiere den store industrialliseringen han skulle gjennomføre. Dermed avviklet han NEP, og lagde femårsplaner for hvordan landet skulle utvikle seg. De som tidligere hadde lånt ut penger ble kalt kulakker, og dette begrepet ble nå brukt av kommunistene om alle som de definerte som storbønder. Men egentlige levde det bare fattige bønder i Sovjet på denne tiden, og det ble diskutert om en kulakk var en som eide to eller tre kyr. Kullakene var derfor egentlig bare noe som eksisterte i fantasien til bolsjeviklederne. Stalin mente at kulakkene var en trussel mot det sovjetiske samfunn, og millioner av uskyldige bønder ble drept. Resten av bøndene i Sovjet ble plasert på enorme kollektivbruk, som effektivt ved hjelp av maskiner skulle produsere korn, som igjenn ble ekportert til Europa for å skaffe penger til å kjøpe inn flere maskiner. Maskinene klarte ikke å dyrke mer jord, men de tok over for arbeidskraft det allerede var mer enn nokk av. Dermed ble det på ny sultkatastrofe i landet i 1931-1933 der 10-12 millioner mennesker mistet livet. Årsakene til at bolsjevikene valgte å avskaffe NEP-politikken, som fungerte fint var at den ikke stemte med deres ideologi. Kommunistene hadde som mål å avskaffe privat eiendomsrett og kapialistisk markedsøkonomi. Staten skulle ha all makt over eiendom og alle produksjonsmiddel og idustri. Dermed kom den nye jordbrukspolitikken inn i bildet.  En annen årsak til bolsjevikene drastiske tiltak for å ha kontroll over befolkningen, var at de helt fra revolusjonen i 1917 aldri hadde blitt støttet av flertallet av befolkningen i landet. Dermed ble stadig større deler av befolkningen betraktet som fiender i sitt av sitt eget land, og disse kunne bare bli slått ved bruk av tvang og vold. Uansett så hadde femårsplanene gjort underverker for sovjetisk industri, og produskjonen var blitt fordoblet i løpet av denne perioden. Korneksporten ble brukt til å hente teknologi fra vest, flere nye byer vokste opp, og antallet på sysselsatte folk i storbyene steg fra 11 til 23 millioner. Dessuten rykket Sovjet opp som verdenstredje største elktrisitetsprodusent. For å få arbeiderne til å bygge landet opp så raskt og disiplinert brukte Stalin tvang som virkemiddel. Retten til å streike opphørte etter hvert, og en hver form for protest førte til arreestasjoner og forvisning. Under Stalin var millioner av mennesker enten slaver, eller forvist til arbeidsleirer i Sibir.

Moskvaprossene
Fra utsiden kunne verden se to helt forskjellige bilder av Sovjet. Det ene viste en stat som var i full fremmarsj med ny stor industri og nye byer som vokste frem. Det andre viste et land som var preget av terror og tvang. Denne terroren nådde nye høyder under Moskvaprosessene i 1936-1938. Da ble gamle medlemmer av kommunistpartiet sett på som fiender av Sovjet, og de ble tvunget til å tilstå ”det de hadde gjort”, for så å bli dømt og henrettet. Stalin gikk langt for å eliminere alle han mente var en trussel for den kommunistiske stat. Helter fra revolusjonen, ingeniører, generaler, universitetslærere og forskere ble eliminert, og aldri sett igjen. Under denne perioden ble nesten en million mennesker henrettet, og Lenins gamle hærfører, Leo Trorskij ble funnet av Stalins agenter i eksil i Mexico og drept i 1940. Enda flere mennesker ble sendt i fengsel og til arbeidsleirer for å skjerme det sovjetiske samfunnet for ”feil” innflytelse. Denne virksomheten fortsatte helt frem til Stalins død i 1953. Til sammen skal det ha vært 18 millioner mennesker innom leirene, og mange millioner av disse døde. Målet til Stalin med denne terroren var å kontrollere folket sitt hardt, at bare tanken på opprør gav dem frykt og angst.

Sovjet under andre verdenskrig
Det kom som en stor bombe i Europa da Stalin og Hitler i august 1939 inngikk en ikkeangripsavtale dem i mellom. Stalin hadde vært relativt populær i store deler av Europa til tross for tvangen og terroren han utførte i landet sitt, nettopp fordi han fra starten av hadde vært en sterk motstander av Nazi-Tyskland. Årsakene til denne avtalen var at han var redd landet var såpass svekket etter flere år med utrenskinger i egne rekker, og nå som det bar mot krig, trengte han ekstra tid til å bygge opp hæren sin igjen. En annen årsak som ikke var kjent da, var at Stalin hadde gjort en annen avtale med Hitler, der de ble enige om at Sovjet skulle få frie hender i Finland, Baltikum, Bessarabia og det østlige Polen, mens Hitler skulle få det meste av Polen.

Like etter at denne avtalen ble inngått startet Hitler andre verdenskrig med å invadere Polen 1. september 1939. Dette utnyttet også Stalin seg av, og han rykket inn i det østlige Polen, og i november 1939 invaderte han Finland. Krigen mot Finland varte frem til mars neste år, og blir kalt for vinterkrigen. I løpet av sommeren 1940 erobret Stalin også Baltikum og Bessarabia. 22. juni 1941 brøt Hitler pakten sin med Stalin og angrep Sovjetunionen. Dette angrepet kom brått på Stalin, og tyskerne rykket frem med stor fart. Ved slutten av september hadde Hitler tatt 3 millioner sovjetiske fanger, tatt Kiev og beleiret Leningrad. Hitler var på vei mot Moskva, og i desember 1941 var de tyske troppene bare 200 km utenfor bygrensen. Dette var det avgjørende vendepunktet for andre verdenskrig. Hitler tapte Moskva i det som ble det mest dødelige slaget under krigen, og ble de tyske troppene drevet på flukt vestover av den røde armé gjennom en iskald vinter. Dessuten hadde det også vært veldig vanskelig for de allierte å vinne på vest-fronten, hadde det ikke vært for Hitlers forsøk på å invadere Sovjetunionen. En av årsakene til at de tyske troppene ikke klarte å opprettholde trykket ved østfronten, var at etter hvert som den røde armé ble drevet lenger øst, prøvde de å fjerne alt av sivilisasjon for tyskerne. De demonterte hele fabrikker, og fraktet dem til fjellene lenger øst, hvor de i fred og ro kunne produsere stridsvogner og våpen. De brant også ned gårder og avlinger, slik at det eneste tyskerne kom til var ”dødt” land uten noen form for resurser som de kunne utnytte. Dette gjorde ting vanskelig for de tyske troppene som måtte vente lenge på forsyninger som var vanskelige å få frem. Under krigen tok kvinnene over halvparten av arbeidsplassene i industrien, og tre firedeler av arbeidsplassene i jordbruket var tatt av kvinner. Hoved årsaken til dette var at den røde armé mobiliserte 22 millioner mann i krigen mot Tyskland, men det var også opp imot en million kvinner som tjenstegjorde i armén, og de fleste av disse ved fronten. I starten av krigen hadde ikke kvinnene i Sovjetunionen verneplikt, men mange meldte seg alikevell til tjenste. Etter hvert som behovet for folk i ble større, gikk det mer over til frivillighet under tvang. Kvinnene ble en slags nødløsning på Sovjetunionens behov for soldater. Da den røde armé rykket inn i Tyskland i 1945 fikk den tyske sivilbefolkningen lide kraftig. Om lag 2 millioner tyske kvinner ble voldtatt av russiske soldater, og over 300.000 barn ble født som følge av dette. Til sammen døde 2 millioner tyske sivile under sovjetenes innrykk i Tyskland. 200.000 ble drept, mens resten døde på flukt. Fleste parten av disse var kvinner, barn og gamle. Sovjetunioenen var det landet som mistet flest menneskeliv under andre verdens krig, til sammen gikk 17-22 millioner menneskeliv tapt. Samtidig førte Stalins seier over Hitler til at kommunismen og sosialismen var blitt mer populær i de østlige delene av Europa. Dette førte igjen til en ny splittelse i verdenssamfunnet mellom de to nye stormaktene Sovjet og USA.

Starten på den kalde krigen
Allerede før andre verdens krig hadde landene i vest sett på kommunismen og verdensrevolusjonen som en trussel. Det at de var allierte mot en felles fiende under krigen endret ikke på forholdet dem i mellom. Nå hadde Sovjet blitt en våpenstormakt, med en hurtig voksende industri, og det dette skapte frykt blant landene i vest, som helst ville unngå en ny krig i nermeste fremtid. De sovjetiske lederne følte seg også omringet av fiendtlige makter, og de stolte veldig lite på dem. Samtidig var den røde armé utplassert i store deler av Øst-Europa etter krigen, og fungerte nå som en okkupasjonshær for å rekrutere nye kommunistiske stater. I tur og orden ble det innført kommunistiske styrer i Polen, Tsjekkoslovakia, Ungarn, Bulgaria, Romania, Jugoslavia og Albania. Alle disse statene var kommunistiske nikkedukker for Stalin, uten om Jugoslavia, som hadde klart å gjøre motstand mot tyskerne på egenhånd under ledelse av den kommunistiske Josip Tito.

Tyskland ble også delt opp etter andre verdenskrig. Storbritannia, Frankrike og USA hadde hver sin del i vest, mens Sovjet hadde en del i øst. Selv om Berlin lå i den østlige sovjetiske delen av Tyskland, ble hele byen også delt i en vestlig del, og en en østlig del. De vestlige allierte fant etter hvert ut at de ville stifte en demokratisk og kapitalistisk tysk stat i vest. Dette likte Stalin dårlig, og for å hindre dette prøvde han å blokere Vest-Berlin for all tilgang til forsyninger. Men i stedet for å bruke makt for å åpne blokaden, så opprettet de allierte en luftbro av forsyninger mellom Vest-Tyskland og Vest-Berlin, og det tok ikke lang tid før Stalin måtte gi opp forsøket. Dermed ble Tyskland delt inn i to nye stater, Forbunds-rupublikken Tyskland i vest, og Den tyske demokratiske republikken (DDR) i øst. Høsten 1949 ble også Atlanterhavspakten (NATO) undertegnet. Dette var en allianse pakt mellom 12 vesteuropeiske land som erklærte at ett angrep på ett av dem skulle sees på som ett angrep på alle. Denne pakten provoserte Sovjet enda mer, og forholdet til vesten ble enda kaldere. I tillegg hadde USA i 1947 lagd Trumandoktrinen som gikk ut på å forsvare land som ble truet av kommunismen.

Bruk av militærmakt
Etter Stalins død i 1953 kom Nikita Khrustsjov til makten, men kampen om verdensherredømme mellom USA og Sovjet var ved like. I flere år var det et kappløp mellom de to supermaktene med våpen og teknologi. Det handlet om hvem som hadde flest og best våpen, arsenalene bygget seg opp til det ekstreme. Blant de store arsenalene var det et nytt våpen som bare var brukt i krigføring en gang og skadene etter dette våpenet var ukjent. Det nye våpenet var atomvåpen som kunne krysse landegrenser og hav, og ville ha forut saket store skader på enorme områder.

Vesten var krigstrett og den lederen som hadde advart mest mot Sovjet var Churchill tapte valget i England, så da var det ikke noen som sto opp mot Sovjetunionens framgang siden USA fokuserte mest på innenrikssaker. Når det viste seg at sovjet hadde atombomben i 1948 fikk USA oppmerksomhet rettet mot Sovjetunionen og det ble sett inn mot forræderi innad i USA. Når sovjet hadde atombomben førte dette til at konservative krefter i USA klarte og vinne fram med kommunistfrykt og de brukte denne frykten for og få makten. Det som førte till dannelsen av NATO i 1949 var innflytelsen sovjet hadde på østeuropeiske land og som en motvekt mot NATO startet Sovjet Warszawapakten.

USA brukte sin innflytelse i NATO for og bygge militærbaser rundt Sovjet, som et motsvar brukte sovjet sin innflytelse på Cuba for og bygge militærbaser og rakettramper der. Dette førte til direkte konfrontasjon, men ingen skudd ble avfyrt. I disse dagene var verden på randen til atomkrig. Den krisen førte til at begge parter innså at det var nødvendig og få til en nedrustningsavtale. Cubakrisen var det nærmeste de to supermaktene kom mot krig med hverandre, men det var også begynnelsen til en erkjennelse på at de måtte komme sammen og drøfte måter på og kontrollere våpenkappløpet, en virkning av dette var den røde telefon som var direkte mellom det Hvite hus og Kreml.

Stridighetene mellom de to supermaktene fortsatte til langt ut på 1980 tallet, den formen det fikk var at sovjet bygget opp sosialistiske og kommunistiske grupperinger rundt om kring i verden for og øke sin innflytelse eller og styrte hele regjeringer. USA på sin side motarbeidet dette ved og støtte konservative krefter og regjeringer samt gi støtte til motstandsgrupper i sosialistiske land. Og begge parter grep flere ganger direkte inn i politikken i disse landene ved blant annet og støtte likvideringer av valgte statsoverhoder.

CIA i USA er uten tvil en den del av en rekke likvideringer men eller uten presidentens viten, særlig i latin – Amerika. CIA er mest kjent for og gripe inn i interne konflikter i Chile og landene i mellom - Amerika samt og støtte opprørsbevegelser i blant annet Afghanistan under den sovjetiske okkupasjonen blant annet grupperingen til Osama Bin Laden. KGB var på samme måten med likvidering og støtte til opprørsgrupper som Vietcong og USA støttet terrorregimet i Indonesia som likviderte kanskje 2 millioner kommunister.

I Vietnam hadde franskmennene lidd et nederlag mot kommunistene i 1954 og trakk seg ut. Vietnam og Korea ble delt i to og USA spilte på Trumandoktrinen og gikk inn med massiv støtte til der regimer som følte seg truet av kommunistene, og samtidig hadde man dominoteorien om at et land falt ville nabolandene falle for kommunismen. Så dette har ført til de fleste av de væpnede konfliktene som raste i verden under den kalde krigen.

Du hadde såkalte lokale konflikter med innvirkning av sovjet og USA som foreksempel Chile, Malaysia, Angola, Sør – Afrika og hele Mellom – Amerika. 

Sovjetunionen invaderer Afghanistan
Den kalde krigen var hovedsakelig i mellom stormaktene Sovjetunionen og USA. Sovjetunionen allierte seg med Østblokken (stater med kommunistiske styrer) og USA allierte seg med Vestblokken (Stater med demokratisk styre). Begge de to store stormaktene støttet opp om andre land økonomisk og militært. Dette førte til at sovjetunionen invaderte Afghanistan. Da kommunistene kom til makten for aller første gang i 1978 samlet islamistiske grupper seg i motstandsbevegelsen Mujahedin som betyr hellig krig. De gikk i kamp mot kommunistene. Sovjetunionen følte presset og etter oppfordring fra landets kommunistiske leder valgte sovjetunionen og invadere Afghanistan for å sikre et kommunistisk styre. Afghanistan har alltid vært utsatt for invasjon fra makthaver i nabolandene pga av landets stilling mellom Midtøsten, sentral Asia og India. Landet hadde en fredelig periode mellom 1933 og 1973 med blant annet mye turisme, men den kalde krigen hadde blitt hardere og traff til slutt Afghanistan.

Morgenen 27. Desember 1979 angrep Sovjetunionen innlandsstaten Afghanistan som ligger på grensen mellom sentral- Asia og Sør- Asia. Stormakten var bra militært rustet og kom med mange menn. Afghanistan var derimot dårlig forberedt. Denne invasjonen kom så brått på at de ikke hadde fått gjort seg klar og stilte med lite og dårlig våpen. I begynnelsen stilte sovjet mye sterkere og hadde overtaket, men etter hvert begynte Afghanistan å motta avanserte våpen fra stormakten USA. De fikk også støtte og militær hjelp fra andre Islamitter fra andre arabiske land. De to partene var nå blitt mer likestilt og krigen ble brutal og blodig. I 1989 hele 10 år etter krigen starter var den slutt. Krigen hadde krevd over en million menneskeliv og hele 5 millioner var blitt tvunget på flukt. Krigen i seg selv var tragisk, men det mest tragiske var at det gikk mange sivil liv tapt. Uskyldige barn og voksne ble offer for den voldsomme krigen som satte Afghanistan på kartet.

Afghanistan hadde ingen leder etter invasjonen, men en man med navn Najibullah dannet en regjering. Han var medlem av et hemmelig politi og ble kalt slakteren pga av alle mordene han hadde gjennomført. Motstandsbevegelsen gikk i oppløsning og forskjellige Mujahedin grupper brukte rester av våpen til å starte borgerkrig. Borgerkrigen har herjet i Afghanistan helt siden sovjet trakk seg ut.

USA og Sovjetunionen gikk inn med direkte militærmakt i de områdene som de så på som viktigst for egne interesser. USA i blant annet Vietnam og Korea og Sovjet i Øst - Tyskland, Ungarn, Tsjekkoslovakia og Afghanistan. Men de unngikk at Sovjetiske og Amerikanske styrker ble stående ovenfor hverandre på en slagmark

Berlinmuren faller (1989)
Berlinmurens fall skjedde natten mellom Torsdag 9 November og fredag 10 November. En person som hadde en ekstrem innflytelse på murens fall var Mikhail Gorbatsjov. Han var en moderat kommunist og var generalsekretær i det sovjetiske styret. Gorbatsjov var annerledes enn de andre lederne. Han hadde nemmelig fått god kontakt med USAs president Ronald Reagon og Storbritannias statsminister Margareth Tatcher. Og i tilegg ville han ha et demokratisk styre med et kommunistisk system i Russland. Han står blant annet for de kjente utsagnene //Glasnost// (ytringsfrihet) og //Peresrojka// (ombygging av kommunistisk økonomi) Han trodde at sin tankemåte skulle gjøre sovjet mye bedre økonomisk og styredyktig, men istedenfor førte det til uro og et kraftig fall i produksjonen. Det kanskje aller viktigste han har gjort med tanke på berlinmurens fall var å trekke tilbake militær støtte til DDR og Øst- Europa, han ville ikke bruke militærmakt for å opprettholde makten og kommunismen. Dermed var ikke sovjet like aggressive og hadde ikke like mye innflytelse på Tyskland lenger. Dermed måtte kommunistpartiene i Øst- Berlin greie seg selv uten sovjets hjelp. Dett gikk ikke bra og i 1989 falt kommunistregimet i Berlin. Sovjetkommunismens fall og slutten på den kalde krigen førte til et enormt press fra folk som ikke var fornøyd med det Øst- Tyske regimet og som ville gjenforene Vest og Øst. Dette førte til Berlinmurens fall 10 november 1989.



Sovjetunionen går i oppløsning. Den kalde krigen er slutt
Det største symbolet på at den kalde krigen var i ferd med å være over var fallet til Berlinmuren. Det er mange forskjellige årsaker til at den kalde krigen ble slutt i 1991. En del vil hevde at det var den amerikanske presidenten Ronald Reagan og USA som skal ha æren, mens andre derimot mener at krigens avslutning var et resultat av vestlig politikk på den ene siden og på den andre siden (øst) de vanvittige forandringene under Mikhail Gorbatsjov. Forandringer som noen hevder skjedde fordi Gorbatsjov innså hvor dårlig det politiske systemet hadde vært. Etter andre verdenskrig var det fatale ødeleggelser i sovjet. Derfor ble det en stor utfordring å bygge opp igjen landet å få det til å bli bra økonomisk. Det hele begynte bra, og folket gikk i mot gode økonomiske tider hvor det var mer enn nokk mat til alle. I 1980 årene stoppet det hele opp. Landet som hadde greid seg bra i utallige år var nå hjelpeløse og greide ikke brødfø seg selv. De var i ferd med å gå inn i en dyp krise. Det lå mange årsaker bak nedgangen. Det ene var at det begynte å gå tomt for råvarer, produktiviteten og arbeidsmoralen gikk ned og bedriftene valgte ikke det folket ville ha, men heller det de ovenfra (maktfolk) ville ha. Sovjet var kommet langt etter når det gjaldt modernisering. Dette fordi de var såpass isolert på verdensmarkedet. Sovjet var enda i konkurranse med USA på det militære og brukte mesteparten av pengene til krigsutstyr istedenfor investeringer i forbruksvarer og tiltak som kunne ha dempet den sosiale og moralske krisen i landet. De hadde rett og slett ikke økonomi til å henge med stormakten USA. Da Josef Stalin døde i 1953 kom det en annen mann til makten. Partisekretæren Nikita Khrusjtsjov lovte bedre tider. Men han gjorde ikke dette og misnøyen var stor blant de som ønsket reform. Etter Nikita fulgte en tid med mye korrupsjon, større dødelighet, alkoholisme og synkende levealder under lederen Leonid Bresjnev. Da Gorbatsjov kom til makten brukte han utsagnene Glasnost (åpenhet) og Perestrojka (omstilling ) i sin politikk. Han ville omstille økonomien og få slutt på all korrupsjon. Istedenfor fikk sentraldirigeringen fatale følger. Det ble mer og mer korrupsjon. Han fokuserte på å kutte utgiftene til forsvaret og i 1987 ble Sovjet og USA enige om å redusere sovjets styrker. Han gjorde det klart at sovjetunionen ikke hadde noen rett til å blande seg inn i øst-europeiske stater. Dermed falt det gamle regimet. En etter en falt det kommunistiske regimet og først ut var Polen. Gorbatsjov hadde håpet på at østtyske skulle sitte med makten, men etter frie valg ble det klart at de to tyske statene skulle bli samlet til en. Gorbatsjov prøvde å balansere mellom dem som ville drive reformprosessen og de gamle kommunistene som ville stanse prosessen. I 1991 forsøkte kommunistene å fjerne Gorbatsjov uten hell. Sovjetunionen var gått i oppløsning. 

<span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Kilder
- Portal verdenshistorie og norgeshistorie etter 1750: kap 13, 17 og 20. <span style="color: #333333; font-size: 13px; font-weight: normal; margin: 0px; padding-bottom: 0px; padding-left: 0px; padding-right: 0px; padding-top: 0px;"><span class="UIStory_Message"> - @http://www.daria.no/skole/?tekst=431 <span style="color: #333333; font-size: 13px; font-weight: normal; margin: 0px; padding-bottom: 0px; padding-left: 0px; padding-right: 0px; padding-top: 0px;"><span class="UIStory_Message"> - http://historienet.no/spor-oss/hvorfor-o kkuperte-sovjet-afghanistan <span style="color: #333333; font-size: 13px; font-weight: normal; margin: 0px; padding-bottom: 0px; padding-left: 0px; padding-right: 0px; padding-top: 0px;"><span class="UIStory_Message">- <span class="text_exposed_show" style="display: inline;"> @http://no.wikipedia.org/wiki/Den_kalde_k rigen <span style="color: #333333; font-size: 13px; font-weight: normal; margin: 0px; padding-bottom: 0px; padding-left: 0px; padding-right: 0px; padding-top: 0px;"><span class="UIStory_Message"><span class="text_exposed_show" style="display: inline;"> - http://www.globalis.no/Konflikter/Afghan istan